![]() Главная страница Случайная страница Разделы сайта АвтомобилиАстрономияБиологияГеографияДом и садДругие языкиДругоеИнформатикаИсторияКультураЛитератураЛогикаМатематикаМедицинаМеталлургияМеханикаОбразованиеОхрана трудаПедагогикаПолитикаПравоПсихологияРелигияРиторикаСоциологияСпортСтроительствоТехнологияТуризмФизикаФилософияФинансыХимияЧерчениеЭкологияЭкономикаЭлектроника |
Способи організації навчальної діяльності школярів
Ефективність використання різних форм навчання багато в чому визначається способами організації навчальної діяльності школярів. Ці способи (форми) склалися упродовж століть існування школи. Домінаційними є такі способи: індивідуальна, колективна, фронтальна і групова робота школярів... ...Групова робота — спосіб організації навчальних занять, при якому ставиться певне завдання для групи школярів. Позитивні результати групової роботи були одержані ще в кінці XIX століття. На початку XX століття в багатьох країнах цей спосіб організації навчально-пізнавальної діяльності школярів отримав широке застосування. Групова робота передбачає, що: — клас на занятті розбивається на кілька груп для розв'язання конкретних навчальних завдань; — кожна група одержує певне завдання й виконує його разом під безпосереднім керівництвом лідера групи чи вчителя; — завдання виконуються так, щоб ураховувати та оцінювати індивідуальний внесок кожного члена групи; — склад групи добирається так, щоб з максимальною ефективністю для колективу реалізувалися можливості кожного члена групи. Для цього:
• враховувати рівень досягнутого розвитку, засвоєних знань, умінь, навичок, особливо з таких предметів, як фізика, математика, мови; • вводити у групи учнів, які мають приблизно однаковий темп роботи; • у групах повинні бути школярі з різним рівнем інформованості, щоб вони мали можливість збагачувати один одного, утверджувати себе в рамках конкретної проблеми, у певній галузі; • враховувати соціально-психологічні чинники. Наприклад, не вводити до однієї групи тих, хто негативно ставиться один до одного; Розрізняють такі форми групової роботи: ланкові, бригадні, парні. Ланкова форма передбачає організацію навчальної діяльності постійних груп учнів, які разом планують навчальну діяльність, сприймають та осмислюють інформацію, обговорюють, здійснюють взаємоконтроль. Усі учні працюють над одним завданням. Наприклад, під час вивчення нового вчитель пояснює матеріал, а потім у групах здійснюється повторний розбір за питаннями, які запропонував учитель. Після цього проводиться взаємоконтроль. Результативності роботи сприяє: — уміле формування ланок (хтось повинен уміти планувати спільну навчально-пізнавальну діяльність, налагоджувати контакти); — оптимальна кількість школярів (4 — 5 осіб); — створення змішаних груп (учні з високими навчальними можливостями, середніми, низькими, бо ланки, що складаються тільки з учнів з низькими можливостями, майже не функціонують); — оптимальна тривалість роботи для різних вікових груп (5 — 7 хвилин — молодші школярі, 10—15 — середні, 15 — 20 — старші). Бригадна форма передбачає формування тимчасових груп учнів для виконання певних навчальних завдань. Розрізняють кооперативно-групову (кожна група виконує частину загального завдання, що доцільно під час вивчення великого за обсягом матеріалу) та диференційова-но-групову форму організації роботи учнів з різними навчальними можливостями, тобто проводиться диференціація завдань залежно від рівня навчальних можливостей школярів. Парна робота. Цей спосіб організації навчальної роботи школярів різнобічно розкрито у працях В. К. Дьяченка. Він виходить з того, що учень засвоює швидко і якісно ту інформацію, яку відразу після засвоєння застосовує на практиці або переказує іншому, тобто відбувається спілкування між тими, хто навчається... Приклад парної роботи можна знайти в описі досвіду у В. Ф. Ша-талова. Перед екзаменами В. Ф. Шаталов відповідає на всі запитання екзаменаційних білетів. Потім пропонує всім учням підготуватися, і на наступному уроці охочі відповідають біля дошки на будь-яке питання екзаменаційних білетів. Відмінна відповідь на запитання дає право учневі екзаменувати інших, але тільки з того питання, на яке відповів учителеві. На стенді вивішується відомість. На ній по вертикалі прізвища дітей, а по горизонталі — питання, з яких екзаменує своїх товаришів той чи той учень. У класі багато хто стає екзаменаторами та екзаменованими. У відомість оцінка ставиться ручкою тільки за згодою екзаменованого. Узагальнення висновків досліджень із проблеми дидактично-цілеспрямованого співробітництва учнів у навчанні (починаючи з 80-х років XX ст.) свідчить, що за спільної навчальної діяльності: — зростає обсяг матеріалу, який засвоюється, і глибина його усвідомлення; — підвищується пізнавальна активність і творча самостійність дітей; — менше часу витрачається на формування знань та вмінь; — знижуються дисциплінарні труднощі, які зумовлені дефектами навчальної мотивації; — учні одержують більше задоволення від занять, комфортніше почуваються у школі; — змінюється характер стосунків між учнями; — різко зростає згуртованість класу, при цьому само- і взаємодопомога зростає одночасно з критичністю, зі здатністю адекватно оцінювати свої та чужі можливості; — учні набувають важливих соціальних навичок: такт, відповідальність, уміння будувати свою поведінку з урахуванням позицій інших людей, гуманістичні мотиви спілкування; — учитель одержує можливість індивідуалізувати навчання, враховуючи під час розподілу на групи нахили дітей, рівень їхньої підготовки, темп роботи; — виховна робота вчителя стає необхідною умовою групового навчання, оскільки всі групи у своєму становленні проходять стадію конфліктних ситуацій... {Лозова В. І., Троцко Г. В. Теоретичні основи виховання і навчання: Навч. посіб. — 2-ге вид., випр. і допов. — X.: ОВС, 2002. — С. 354 — 357.)
|